Větroplachtka polní

Vzhled
Větroplachtka je drobný příbuzný majestátních horských křídlatců. Oproti nim dosahuje jen opravdu miniaturních velikostí; dospělí jedinci nepřesahují délkou svého těla (bez ocasu) třicet centimetrů, přičemž samice jsou o něco menší než samci. Ocas větroplachtek je dlouhý, zakončený zploštělým listem usnadňujícím kormidlování. Větroplachtky navzdory svému jménu většinou neplachtí, jejich let je třepetavý – ve vzduchu se udržují rychlým máváním křídel, díky čemuž ale mají neobyčejné manévrovací schopnosti. Jejich barva je světle hnědá, na břiše krémová, obvykle s žlutooranžovýma očima.

Potrava
Potravou větroplachtek jsou malí hlodavci a ptáci; v tomto směru tito drobní savci konkurují dravým ptákům vyskytujícím se ve stejných oblastech.

Výskyt
Větroplachtky jsou poměrně běžným druhem vyskytujícím se takřka v celém mírném pásu; dávají přednost otevřenému prostoru a létají většinou nad poli, kde najdou dostatek hlodavců coby kořisti. Kvůli své velikosti a užitečnosti – loví škůdce – nejsou loveny, proto jsou tak hojné.

Chování
Větroplachtky jsou poměrně mírná stvoření, která se člověku raději vyhnou, než aby zaútočila. Nežijí v hejnech či jinak organizovaných skupinách, ale v místech, kde je dostatek potravy, lze najít většinou hned několik větroplachtek na jednom prostoru; v tomto smyslu nejsou teritoriálními zvířaty. Páří se během jarních měsíců a březost trvá do konce léta, tedy kolem tří měsíců; pak samice naklade dvě až tři malá kožnatá vejce do hnízda vyhrabaného v zemi a vystlaného chlupy a peřím. Hned po nakladení vajec samce vyžene a dál se o snůšku stará sama. Vejce se líhnou přibližně po dvou týdnech a pokud malé větroplachtky přežijí první zimu, dožívají se kolem deseti let života. Pohlavní dospělosti dosahují ve třech letech.

Využití
Tito malí savci jsou příliš drobní a divocí na nějaké organizované využití; jsou však ceněni, protože loví polní škůdce. Díky tomu se zpravidla ani neloví pro maso.