Fermuos finllicijský

Vzhled
Fermuové jsou zvláštní rasa podobná zároveň lidem i ptákům. Jejich tělo z větší části vyhlíží jako lidské, má ale výrazné ptačí znaky. Například hlava fermuů vypadá jako hlava dravého ptáka – orla, sokola, káněte či jiného. Také lidské paže fermuů nejsou zakončeny rukama s prsty, ale pařáty podobnými dravčím. Předloktí a holeně bývají pokryté žlutošedými šupinami.

Ze zad vyrůstá fermuům pár mohutných opeřených křídel, díky nimž jsou tito tvorové schopni letu. Barvou kůže i peří se od sebe jednotliví fermuové liší; zatímco barva kůže se pohybuje v běžných „lidských“ odstínech, peří může nabývat mnoha odstínů hnědé, zlatohnědé, šedé, žlutošedé, ale klidně i bílé. Oči fermuů bývají modré, hnědé či nazelenalé a vyzařují oproti očím dravých ptáků znepokojivou inteligenci.

Oblečení
Díky své pozoruhodné odolnosti vůči chladu a snad ještě pozoruhodnější otevřenosti se fermuové jen málokdy skutečně oblékají; horní polovinu těla nechávají takřka bez výjimky obnaženou, ať už se jedná o muže nebo ženy – toto je možná způsobeno i jejich křídly, která jsou v oblékání značnou překážkou. Dolní polovinu těla pak fermuové zakrývají rouškami či splývavými kusy látky různé délky, většinou v bílé barvě, potažmo zdobené zlatými ornamenty podle postavení. Mimo to se ženy fermuů rády zdobí, většinou jemnými ozdobami ze zlata či stříbra.

Chování
Finllicijští fermuové jsou skutečným protikladem k daimonům z Regasu. Navzdory svému dravčímu vzhledu jsou mírní a klidní, vlídní k ostatním rasám, i když se jich spíše straní. Milují vlastní svobodu a otevřený prostor, který jim umožňuje uplatnit jejich křídla. Jsou jedinou inteligentní rasou podobnou aspoň v základech člověku, která je schopná letu.

Mimo svou svobodomyslnost a mírumilovnost prosluli fermuové především svou inteligencí. Místo technického rozmachu ji ale využívají k filozofování a rozjímání. Mají ve velké oblibě hádanky, které rádi jak řeší, tak sami pokládají. Říká se, že fermuové mají odpověď na všechno, a že odpověď fermuů je dvojsečná zbraň; jen málokdo z jejich řeči dokáže rozluštit odpověď na to, na co se ptal.

Je ještě jedna věc, kterou jsou fermuové známí; totiž An-lun, věž z diamantu. Byla první ze tří věží, která kdy byla postavena, a je považována za nejkrásnější. Ostatně, byli to právě fermuové, kdo jako první objevil vlastnosti diamantu, smaragdu a mastku.

Společenské uspořádání
Je to víc než pozoruhodné, ale fermuové dokáží žít bez konfliktů i přesto, že mezi sebou nemají prakticky žádné pevné společenské uspořádání. Platí mezi nimi úcta mladších ke starším, nezkušených k moudřejším a mužů k ženám, ale žádný fermuos se nestaví nad ostatní.

Jedinou výjimkou jsou kněžky, jejichž vyšší postavení je spíše duchovního rázu. Jsou to ženy, jejichž moudrost je uznávaná a jejichž slovo, přestože spíš doporučuje než nařizuje, je považováno za konečné. Nad kněžkami pak dohlíží velekněžka sídlící v Attoně; ta je zavázána slibem mlčení, což znamená, že nikdy nepromluví, pokud k tomu nemá skutečně dobrý a nevyhnutelný důvod. Její slovo se mezi fermuy rovná zákonu.

Výskyt
Na fermuy je takřka nemožné narazit jinde než ve Finllicii; „svou“ zemi opouští tato rasa ještě méně často, než opouští daimoni Regas. A i na území Finllicie se fermuové uchylují spíše do vyšších poloh, nejčastěji do hor a na místa, kam je pro lidskou či elfskou nohu téměř nemožné vstoupit. Právě tam staví své domy z mlhy a vzdušného mramoru – domy, které před nepřízní počasí ochrání jen stěží, protože jejich stěny jsou spíš řídkými řadami sloupů než skutečnými stěnami. Největším městem fermuů je Attona.

Vztah k magii
Podle mnohých zvěstí je magie krví, která koluje fermuům v žilách. Mají neuvěřitelné vlohy pro kouzlotkalectví a jejich města jsou magií prosycená. Přesto fermuové neužívají svůj talent k ničení; dokonce i v boji dávají přednost oslepení nepřítele či jeho oklamání iluzemi než přímému střetu.

Jazyk
Řeč fermuů se nazývá Fia-lei. Je tichá, mírná a údajně nezná nadávky; těžko ovšem říct, co je na tom pravdy. Daleko zajímavější je ale písmo fermuů, Fia-naj. Toto písmo nemá znaky pro jednotlivé hlásky, ale pro slova; je jich ale relativně málo, a tak se význam jednotlivých znaků překrývají a je složité je rozeznat i v kontextu, natož mimo něj. Písmem Fia-naj se ale takřka nepíše, namísto toho se používá v některých odvětvích kouzlotkalectví pro zprostředkování kouzel.