Backahasten bílý

Vzhled
Backahasten je jedním z řady vodních démonů, avšak zároveň jeden z mála skutečně nebezpečných. Má podobu nádherného statného bílého koně a dlouhou hřívou i ohonem a uhlově černými kopyty; při bližším pohledu je ale možné si všimnout, že jeho oči mají odstín zkažené žlutohnědé s vodorovnými panenkami podobnými žabím a, což je prakticky nezjistitelné, že jeho zuby mají ostré hrany určené k trhání masa. Jinak se od obyčejného, byť výstavního koně takřka neliší.

Potrava
Jakékoli maso včetně mršin několik dnů starých; přednost ovšem dává čerstvému úlovku. Nepohrdne ani masem lidským či elfským.

Výskyt
Většinou v močálech, bažinách a vůbec trvale zamokřených oblastech, za ošklivého počasí je ale vídán i v okolí vodních toků. Nikdy se ovšem nevzdaluje příliš daleko od vody.

Chování
Backahasteni jsou jedni z nejnebezpečnějších vodních démonů. Žijí samotářsky a nikdy se trvale neusazují na jednom místě, přesouvají se poměrně rychle a nevyhýbají se lidským ani elfským sídlištím. Strategie jejich lovu je prostá, ale účinná; podoba překrásného bílého koně má, obzvlášť na lidi (ale i na elfy a většinu živých tvorů vůbec, s výjimkou koní – ti dokážou backahastena odlišit od obyčejného koně spolehlivě rozlišit a nepřiblíží se k němu), takřka hypnotický efekt. Démonova oběť cítí téměř neodolatelné nutkání se ke koni přiblížit a pohladit si ho nebo se na něm svézt. Jakmile se ale přiblíží na dosah, backahasten ji chytí a ostrými zuby roztrhá zaživa a sežere. Jsou známy i zprávy o backahastenech, kteří své oběti nejprve nechali vlézt na svůj hřbet a poté je utopili v řece, či zatáhli svou kořist pod vodu a její rozkládající se tělo spořádali až po několika dnech. Problém je, že na dálku nelze backahastena rozeznat od normálního koně; a v blízkosti, na jakou lze například rozpoznat jeho zvláštní oči, už bývá pozdě. Jediným možným znakem mohou být drobné obláčky mlhy tvořící se koni u kopyt – což je značně nespolehlivé, obzvlášť proto, že backahasteni téměř bez výjimky loví za mlhavého počasí. Je proto dobré dávat si pozor na osamělé koně poblíž vodních zdrojů.

Páření backahastenů probíhá jednou za dva roky, vždy na podzim, v hlubokých řekách či jezerech. Samice poté naklade kolem dvaceti rosolovitých vajec, která vzápětí opustí. Z mláďat ovšem přežije jen jedno – to nejsilnější, potažmo to, které se vyklube nejdřív, a zabije všechny ostatní sourozence. Backahasteni se dožívají věku kolem stovky let.

Využití
Žíně backahastenů jsou v magické obci vysoce ceněným obchodním artiklem, stejně jako mnohé jiné části těla tohoto démona; jejich cena se ovšem do jisté míry odvíjí od náročnosti jejich získávání, která je obecně velmi vysoká. Z kopyt backahastenů lze vyrábět nástroje, které, jsou-li ponořené ve vodě či aspoň mokré, mají neuvěřitelnou tvrdost; po vyschnutí však křehnou a snadno se lámou.